iPod z očmi
Štiri leta po rojstvu je Applov iPod spregledal. Najbolj zaželen predvajalnik glasbe v digitalnem zapisu po novem zmore predvajati tudi video.
Štiri leta po rojstvu je Applov iPod spregledal. Najbolj zaželen predvajalnik glasbe v digitalnem zapisu po novem zmore predvajati tudi video.
Če lahko za sodobne distribucije Linuxa trdimo, da podpirajo skoraj vso strojno opremo, ki deluje v okolju Windows, je slika diametralno nasprotna pri programski opremi. Praviloma namreč velja, da prav programov, ki so de facto standard na svojem področju rabe, ni v različici za Linux.
Prehod na 90-nanometrske tranzistorje v procesorjih se Intelu ni najbolj posrečil. Procesorji Pentium 4 in Pentium D so kvečjemu primerljivi ali celo manj zmogljivi od konkurenčnih izdelkov po isti ceni, pri čemer Intelov P4 porabi neprimerno več energije in se med delovanjem zato precej bolj greje od primerljivega AMD Athlona 64.
USB flash pomnilnikom oz. USB ključem, kot jim "ljubkovalno" rečemo, je uspelo to, kar so poskušali številni izdelovalci pomnilniških nosilcev: v osebnih računalnikih so nadomestili disketne enote. Čedalje večja zmogljivost ključev pa danes pomeni, da lahko s seboj poleg dokumentov nosimo tudi programe, z vsemi nastavitvami in dodatki.
Pentaxovi aparati Optio W so bili že od predstavitve te družine izdelkov posebneži. Nekoliko močnejši pljusk vode ali celo padec v vodo (Optio WPi deklarirano do globine 1,5 m za največ 30 minut) jim namreč ne pride do živega. Aparat se lahko pohvali že z dokaj kompaktnimi merami ohišja in objektivom, skritim v ohišje, tako da je tudi po vklopu debel le 22 mm. Skoraj celotno zadnjo stran zaseda dvopalčni zaslon z ločljivostjo 115.000 pik.
F20-111 je že drugi prenosnik iz družine večpredstavno opremljenih prenosnikov Qosmio, ki je zašel v naš laboratorij. Očitno si tudi nekoliko večji in težji, a dobro opremljeni in elegantno oblikovani prenosniki izborijo svoj kos trga.
S Toshibinimi prenosniki serije M40 smo se v laboratoriju doslej srečali že dvakrat. Tokratni M40X Pro se za spoznanje razlikuje od že preizkušenih.
Sonyjev aparat DSC-F828 je bil dolgo časa merilo za to, kakšen je kakovosten digitalni aparat brez izmenljivih objektivov. V zadnjem letu se mu je že poznala nekoliko starejša zasnova, saj je bil na trgu nekaj let. Njegov naslednik, DSC-R1, je precej naprednejši, kot je bil Sony F828 v primerjavi s svojim predhodnikom. Pohvali se lahko s kar nekaj edinstvenimi lastnostmi med kompaktnimi digitalnimi aparati.
Prestigiov prenosnik Visconte 1200 je nadgradnja modela Visconte 120, ki smo ga opisali lani v februarski številki. Po zunanjosti gre za povsem enak prenosnik, je pa novinec zmogljivejši od predhodnika. Procesor Pentium M ima tako zdaj takt 1,86 GHz, pomnilnika je 512 MB, diska pa 80 GB. Zaslon z diagonalo 12,1 palca ima ločljivost 1280 × 800 pik.
Toshiba Tecra S2 je poslovni prenosnik, ki pa se lahko pohvali tudi s spodobnimi grafičnimi zmogljivostmi. Vgrajeni grafični procesor, GeForce Go 6600 s 64 MB namenskega pomnilnika, ima namreč zmogljivost 3D pospeševanja. Pa tudi sicer prenosnik ni od muh. Procesor Pentium M deluje s taktom 2 GHz, pomnilnika je 512 MB, diska pa 60 GB. Za optične nosilce je na voljo enota DVD-RW, ki zmore pisati na vse vrste DVD nosilcev (tudi DVD-RAM).
Nikon do zdaj ni imel predstavnika med kompaktnimi aparati z veliko optično povečavo. Model S4 je tako prvi model tega izdelovalca s tako velikim razponom objektiva. Za razliko od drugih izdelovalcev, katerih aparati so si v tem razredu tako po videzu kot po zmožnostih podobni kot jajce jajcu, je Nikon pri zasnovi aparata ubral nekoliko drugačno pot in se zgledoval po svojih aparatih Coolpix družine 900. Gre torej za fotoaparat iz dveh med seboj povezanih delov: v enem je objektiv, v drugem pa zaslon z večino elektronike in akumulatorjem. Del z objektivom lahko vrtimo okoli osi glede na preostanek aparata in tako položaj zaslona svobodno prilagodimo svojemu položaju pri slikanju.
Nobile 1520 je prvi prenosnik znamke Prestigio, ki ponuja zaslon širokega formata tudi v spodnjem cenovnem razredu. Računalnik ima tako nekoliko šibkejšo zasnovo: procesor je Pentium M s taktom 1,73 GHz, pomnilnika je 512 MB, diska pa 40 GB. Pohvalili bi to, da je vanj vgrajen DVD zapisovalnik, saj ima večina prenosnikov po podobni ceni le kombinirano enoto. Zaslon ima, kot smo že omenili, stranice v razmerju 16 : 10, ločljivost zaslona pa je 1280 × 800 pik. Za sliko na zaslonu je odgovoren kar sistemski nabor z Intelovim grafičnim vezjem GMA900, ki si za delovanje odščipne del sistemskega pomnilnika.
Fujitsu Siemensov Lifebook P1510 je hibrid med tabličnim računalnikom in prenosnikom, ki bo pritegnil marsikateri pogled. Njegova poglavitna značilnost je namreč velikost (oz. majhnost). Gre namreč za najmanjši tablični računalnik na trgu, sploh če ga primerjamo z modeli, ki imajo tudi tipkovnico. Meri 16,7 × 23,2 cm, debelina pa je 3,7 cm. Tablica tehta en kilogram, tako da je dovolj lahka, da jo držimo v eni roki in s peresom pišemo po zaslonu.
V Nikonovi ponudbi digitalnih zrcalnorefleksnih fotoaparatov (SLRjev) smo skoraj tri leta in pol čakali na izboljšanje modela v srednjem razredu. V tem času je podjetje ponujalo le model D100, ki je sicer zmogljiv fotoaparat, a tehnološko zastarel. Vrzel so pred dvema letoma poskušali zapolniti z modelom D70, a ta je kljub boljšim ali enakim tehničnim zmogljivostim sodil bolj v spodnji razred. Ta je pred slabim letom dobil tudi izboljšan D70s, pravega naslednika D100 pa smo dočakali šele konec lanskega leta z modelom D200. Ker je D200 v primerjavi z D100 doživel silno veliko sprememb, ga skorajda lahko postavimo ob bok profesionalnemu modelu D2X. No, ta je z nekaterimi boljšimi in zmogljivejšimi rešitvami še vedno boljša izbira za profesionalce.
Epson Stylus D88 je drugi član serije D in trenutno najzmogljivejši v tej seriji. Praktično na las je podoben Epsonu C86 tako po videzu kot po lastnostih. Seveda pa ima D88 novo barvilo DuraBrite Ultra v štirih ločenih kartušah, tako kot njegov brat D68.
Družina ThinkPad Z60 ponuja dva modela, ki se razlikujeta predvsem po velikosti zaslona. Manjšega, Z60t, smo opisali že v prejšnji številki, Z60m pa je namenjen tistim, ki prenosnik malo manj prenašajo naokoli, a bi radi imeli večji zaslon.
Epson je po nadgradnjah tiskalnikov serije C uvedel kar novo serijo D. Razlike v primerjavi s serijo C na prvi pogled ni videti, pa vendar sta dve bistveni razliki. Prva je v samem črnilu. Pri seriji C imamo pigmentno barvilo z imenom DuraBrite. V seriji D so k temu imenu dodali še Ultra. Pa ne gre le za dodano besedico. Epson, ki je tokrat izboljšal tudi barvilo, trdi, da je z DuraBrite Ultra izpis obstojen 120 let, spravljen v albumu pa tja do 200 let (žal nismo imeli dovolj časa, da bi to praktično preizkusili). Druga razlika se nanaša na ceno teh kartuš, ki je presenetljivo nizka.
Predstavnika Canonove nove serije večnamenskih naprav smo preizkusili že v januarski številki - model Pixma MP500. MP800 mu je od daleč, pa tudi pod pokrovom zelo podoben, vendar gre v resnici za precej bolj "mišičasto" napravo.
Pri Fujijevem novincu so prenovili skorajda vse, tako da ga razen po zasnovi ohišja, ki je na moč podobna kot pri prejšnjih modelih, kot so npr. Finepix 602Z, S20 Pro ali S7000 (čeprav je nekoliko večje), s predhodniki vsaj po tehnični plati ne druži skoraj nič. Ohišje je sicer med bolje oblikovanimi, tudi dosegljivost tipk je med boljšimi. Menuji, na katerih se uporabnik hitro izgubi, ko išče določeno nastavitev, pa so manj pregledni. Za zajemanje svetlobe je uporabljeno visokoločljivostno tipalo SuperCCD petega rodu z diagonalo 1/1,6 palca, ki ima zelo visoko ločljivost 9,2 milijona pik (od katerih je uporabljeno 9,1 milijona pik). Največji izdelek ima tako lahko ločljivost 3488 × 2616 pik, kot alternativa pa so na voljo še ločljivosti 2592 × 1944, 2048 × 1536, 1600 × 1200 in 640 × 480 pik. Brez kakršnekoli izgube kakovosti lahko tako razvijamo slike z gostoto 300 pik na palec in velikostjo 29,5 × 22,1 cm, ob manjšanju gostote (povsem sprejemljiva je, recimo, tudi gostota 150 pik na palec) pa seveda še večje. Slike se sicer lahko zapisujejo bodisi na kartice xD bodisi na kartice Compact Flash tipa I ali II (podprt je torej tudi mikrodisk). Ohišje je zelo zaprto, da se ne bi prašilo tipalo, saj je to lahko pri tako majhnih svetlobnih elementih že kar precejšnja težava.
Pri grafičnih procesorjih razvoj še vedno poteka z nezmanjšano hitrostjo. nVidia in ATI neprestano dihata drug drugemu za ovratnik, izdelovalci računalniških iger pa postavljajo vedno nove meje in zahteve.
Dandanes skoraj ni več računalnika, ki ne bi imel vgrajene zapisovalne enote. Prednjačijo CD zapisovalniki, ki pa jih v zadnjem času, predvsem zaradi dostopnih cen, uspešno nadomeščajo enote DVD. Za delo z zapisovalniki potrebujemo primerne programe, ki jih je na trgu kar nekaj. Dva med njimi, Easy Media Creator 7.5 (EMC) in Nero Premium 7.0, smo si podrobneje ogledali in preizkusili. Pri obeh gre za nekakšen paket "vse v enem", ki obsega kar nekaj programov in orodij.
Core Force je osebni požarni zid, ki ga namestimo v osebni računalnik. V tesni povezavi s sistemskim okoljem budno pazi na vse dostope do datotek, na dostop do podatkov v registru in nadzoruje vse vrste omrežnih povezav.
Zvočniki sicer že dolgo sodijo k osnovni opremi vsakega osebnega računalnika, a jim marsikdo ne nameni prav veliko pozornosti in se zadovolji s cenenimi plastičnimi modeli, ki si komaj zaslužijo naziv zvočnik. A to seveda ne pomeni, da računalnika ne moremo opremiti s spodobnimi zvočniki in z njimi uživati v dobri glasbi.
Sonyjevi aparati družine T so vseskozi spadali med najmanjše in najlažje digitalne fotoaparate na trgu in podobno velja tudi za DSC-T9. Aparat z elegantnim kovinskim ohišjem, ki ga vključimo tako, da premaknemo kovinsko ploščico, ki ščiti objektiv, spada med bolj posrečene oblikovalske dosežek na trgu fotoaparatov. Objektiv aparata je v ohišju, slika pa se nanj preslika prek prizme, tako da tudi pri zumiranju ne pogleda iz ohišja. T9 tako verjetno preživi tudi nekoliko trši padec po tleh, ki bi bil za kako drugače zasnovan aparat že usoden.
Praktica Luxmedia 5303 je po številski oznaki zelo blizu modelu 5203, vendar je med njima kar nekaj ključnih razlik, tako po funkcionalnosti kot kakovosti.
Nemško podjetje Pentacon (lastnik znamke Praktica) je bilo svoje dni znano po kakovostnih analognih fotoaparatih. Na prehodu iz analogne v digitalno fotografijo pa je izdelovalec očitno nekoliko zaspal. Pod imenom Praktica so tako na trgu fotoaparati za pretežno nezahtevno rabo, ki so le bled odsev nekdanjega blišča in tehnološke naprednosti izdelovalca.
Panasonicov aparat DMC-LX1 se lahko pohvali s tem, da je prvi aparat na svetu s tipalom širokega formata, se pravi, da so fotografije, ki jih zajame, z robovi v razmerju 16 : 9. Aparat seveda omogoča tudi slikanje z bolj standardnimi formati slik z razmerjem robov 3 : 2 ali 4 : 3, vendar pri tem žrtvujemo del ločljivosti, saj pri tem aparat ne uporablja dela tipala ob levi in desni strani.
Lumix DMC-FZ30 je Panasonicov paradni konj med digitalnimi aparati in nadomešča model FZ20. V primerjavi s predhodnikom prinaša kar nekaj sprememb. Tipalo je pri FZ30 osemmilijonsko, drugačen je tudi objektiv. Razpon optične povečave je še vedno 12-kraten (35-420 mm), zumiranje pa zdaj poteka prek mehanskega obroča, ne več prek elektromotorja. Aparat ostri (in zumira) v objektivu, kar pomeni, da se pri ostrenju ali optični povečavi dolžina objektiva ne spreminja. V primerjavi s predhodnikom je tako precej hitreje pripravljen za uporabo, saj lahko prvo sliko posnamemo že v slabi sekundi.
Na lanskoletni Photokini smo poleg najrazličnejših novosti iz sveta digitalnih SLRjev dočakali tudi model E-300 podjetja Olympus, ki je bil zanimiv predvsem zaradi tehničnih zmogljivostih, samodejnega odstranjevanja prahu s tipala in zanimive oblike. A kljub nizki ceni ni naletel na pravi posluh uporabnikov. Razumljivo, da so se v podjetju že leto dni pozneje odločili za nov digitalni SLR, namenjen predvsem manj zahtevnim uporabnikom in tistim, ki vstopajo v svet digitalnih SLRjev. Kot že prejšnja modela E-300 in E-1 je tudi novinec član sistema 4/3, ki ga pri Olympusu vztrajno dopolnjujejo z novimi objektivi, bliskavicami in drugim priborom, vgrajeno pa ima enako tipalo kot E-300, z osmimi milijoni pik.
Nikon do zdaj ni imel predstavnika med kompaktnimi aparati z veliko optično povečavo. Model S4 je tako prvi model tega izdelovalca s tako velikim razponom objektiva. Za razliko od drugih izdelovalcev, katerih aparati so si v tem razredu tako po videzu kot po zmožnostih podobni kot jajce jajcu, je Nikon pri zasnovi aparata ubral nekoliko drugačno pot in se zgledoval po svojih aparatih Coolpix družine 900. Gre torej za fotoaparat iz dveh med seboj povezanih delov: v enem je objektiv, v drugem pa zaslon z večino elektronike in akumulatorjem. Del z objektivom lahko vrtimo okoli osi glede na preostanek aparata in tako položaj zaslona svobodno prilagodimo svojemu položaju pri slikanju.
Arhiv
Po kategorijah
Po avtorjih