Blažev žegen
Slaba zmogljivost akumulatorjev je cokla mobilnih naprav. Čas trajanja akumulatorja nikoli ni dovolj dolg, obenem pa polnjenje vzame vse preveč časa. Baterrylife ponuja rešitev, ki naj bi izboljšala tako čas trajanja kot čas polnjenja.
Slaba zmogljivost akumulatorjev je cokla mobilnih naprav. Čas trajanja akumulatorja nikoli ni dovolj dolg, obenem pa polnjenje vzame vse preveč časa. Baterrylife ponuja rešitev, ki naj bi izboljšala tako čas trajanja kot čas polnjenja.
Kot smo zapisali že v eni od prejšnjih številk, je podjetje Autodesk objavilo nove različice svojih izdelkov, med katerimi je tudi AutoCAD 2006. To je že dvajseta, lahko bi rekli jubilejna različica tega priljubljenega programa za načrtovanje, ki je na svoji poti doživel že veliko sprememb in prilagoditev. Vendar tokrat prvič tudi po zaslugi uporabnikov, ki so prispevali predloge in pripombe za izboljšave.
Marketinška borba za prepričevanje uporabnikov o prednostih brizgalnikov, ki imajo ločene barvne kartuše (vsaka barva v svoji kartuši) je že dolga in hkrati neusmiljena. Canon in Epson trdita, da je bolje zamenjati le kartušo s tisto barvo, ki smo jo dejansko porabili, HP in Lexmark pa trdita, da v povprečju tako ali tako trošimo vse barve enako (razen v poslovnem svetu, kjer tiskamo večje količine enakih dokumentov z enakimi barvnimi logotipi), poleg tega pa naj bi ta faktor ne bil bistven, če je kartuša dovolj poceni. Enako se bije boj o prepričevanju, da je bolje z vsako barvno kartušo zamenjati tudi tiskalne glave (in s tem ohraniti vrhunski odtis), po drugi strani pa, da je morda bolje imeti dovolj trajne glave, da tega ni treba početi (in potrošniku zato ponuditi cenejši potrošni material).
IBMova serija prenosnikov z oznako X je že od samega začetka v tehnološkem vrhu ultra lahkih modelov. Zunanjost modelov pa se skorajda ne spreminja. To velja tudi za najnovejši model X41, ki je videti popolnoma enak kakor novembra 2004 preizkušeni X40.
Tržišče majhnih, žepnih digitalnih fotoaparatov očitno cveti, vsaj če lahko sklepamo po številu tovrstnih modelov. Prav vsak izmed resnih izdelovalcev ima v svojem programu vsaj en tak model, tako da pionirjem na tem področju (Pentax, Casio, Canon) nikakor ni dolgčas.
Pri modelu Phaser 6100dn gre za različico Samsungovega tiskalnika iz serije CLP-500. To pomeni, da gre za barvni laserski tiskalnik, ki nima zaporednega, enoprehodnega, tiskalnega mehanizma (ne tiska enako hitro v barvah in črno-belo), vendar tudi nima klasičnega bobna, ki ob vsakem prehodu zavrti in pripravi za delo tiskalni valj druge barve. Namesto tega uporablja en sam velik valj, ki ga v štirih prehodih "obarvajo" štiri posodice z barvilom. Postopek je veliko tišji od tega, ki ga opravljajo pravi "bobenski" tiskalniki, zato je tiskalnik dokaj tih, skorajda primerljivo enoprehodnim tiskalnikom.
Xerox je kot izdelovalec izdelkov OEM dokaj uspešen, saj kar nekaj laserskih tiskalnikov na tržišču v osnovi uporablja njihov mehanizem (čeprav to ni javno znano). Posel pa očitno deluje tudi v nasprotni smeri, saj nekatere Xeroxove tiskalnike izdelujejo drugi. Phaser 3130, ki smo ga preizkusili, je že eden takih - videti je (in tudi deluje) natanko tako kakor Samsungov model ML-1520 (oz. njegov predhodnik ML-1510, ki je bil prvi laserski tiskalnik za okoli 30.000 tolarjev).
Včasih se zdi, da izdelovalci tiskalnikov ob začetni predstavitvi novega modela nalašč izdelajo nekoliko okrnjen ali upočasnjen tiskalnik, da ga lahko pozneje pohitrijo/izboljšajo in tako vzdržujejo vtis nenehnega razvoja. Pri modelu 1350W gre za nadgradnjo oz. zamenjavo modela 1300W, ki smo ga preizkusili pred enim letom, njegova edina novost pa je višja hitrost dela. Namesto 16 strani na minuto jih novi tiskalnik zmore 20.
Hewlett-Packardov kandidat v kategoriji srednje zmogljivih tiskalnikov, ki so namenjeni manjšim podjetjem, je serija Laserjet 2400. Vključuje tiskalnike 2420 (d/dn) in 2430 (n/tn/dtn), kjer prvi tiskajo s hitrostjo 30 strani na minuto, drugi pa s 35 strani na minuto. Preizkusili smo najmočnejši model Laserjet 2430dtn, ki ima vgrajen tudi obračalnik za dvostranski tisk, dodatno kaseto za 500 listov (poleg običajne za 250 listov) in omrežni vmesnik. Namenjen je za tiskanje do 100.000 strani na mesec.
Del nove Hewlett-Packardove serije Laserjet 102x je tudi model 1022. Na videz je skoraj enak modelu 1020, vendar se po notranjosti modela kar precej razlikujeta.
O Brotherjevem tiskalniku z oznako HL-2040 je težko povedati kaj novega, če se spomnimo modela 2030 (opisanega v majskem Monitorju). Razlika je namreč le v tem, da je 2040 hitrejši: hitrost mehanizma je 20 strani na minuto namesto 16. V praksi se ta razlika sicer opazi, vendar le pri tisku daljših dokumentov. 50 strani besedila tako natisne v dveh minutah in 40 sekundah, medtem ko je model HL-2030 za to opravilo potreboval tri minute in 51 sekund. Pri krajših dokumentih je razlika veliko manjša (pri devet strani dolgem dokumentu le 5 sekund), pri dokumentih na eni strani ali dveh (in takih je največ), pa razlike sploh ni opaziti. Zato smo tudi nekoliko skeptični, ali je cenovna razlika med modeloma (41 %) upravičena.
Decembra lani smo primerjali tehnologiji UMTS in EDGE za brezžični dostop do interneta. Žal takrat še ni bila na razpolago razširitvena kartica PC Card ponudnika Simobil Vodafone za dostop do interneta s tehnologijo EDGE. Zdaj smo preizkusili tudi to.
Kratica WiMAX je v komunikacijah gotovo trenutno ena najbolj priljubljenih. Tehnologija namreč obljublja, da bo za širokopasovno omreženost naredila nekaj takega, kar so naredili mobilni telefoni za telefonijo. Kot kaže, tudi pri nas, saj podjetje Incotel septembra uvaja začetek delovanja svojega omrežja. Najprej v Ljubljani in okoliških krajih, pozneje tudi na Gorenjskem in počasi po vsej Sloveniji. Med prvimi preizkuševalci smo se nanj priklopili tudi mi.
O tehnologiji internetne govorne storitve (VoIP) Skype smo v Monitorju že pisali. Tokrat pa smo pod drobnogled vzeli uporabniško izkušnjo te razmeroma nove storitve, ki po svetu pridobiva vse več uporabnikov.
3Com je velikan med izdelovalci omrežne opreme, z nakupom podjetja US Robotics pa je postal prvi tudi med izdelovalci modemov. Model 56K Faxmodem sodi med starejše izdelke, saj smo ga prvič preizkusili že pred skoraj tremi leti. Kljub temu se po hitrosti brez težav meri z novejšimi konkurenti. Gre za zunanji modem, ki ga priključimo na zaporedni vmesnik. Pri namestitvi v okolju Windows XP nismo imeli težav, saj je ustrezni gonilnik že priložen operacijskemu sistemu. 56K Faxmodem ne podpira glasovnih sporočil, podpira pa pošiljanje faksov razreda 1 in 2. Hitrost priključevanja je bila stalno okoli 50 Kb/s, nekajkrat pa smo jo tudi presegli. Modem nima veliko napak, morda mu lahko očitamo samo to, da ni vtičnice za telefon, pa priklop na zaporedni vmesnik, ki se iz osebnih računalnikov počasi poslavlja.
Kabelski dostop, ADSL, brezžična omrežja in druge sorodne tehnologije so čedalje bolj priljubljene tudi med uporabniki doma. Kljub temu pa večina zaradi takih ali drugačnih omejitev za računalniško okno v svet še vedno uporablja klicni dostop, bodisi po analognem telefonskem vodu bodisi prek priključka ISDN.
Phaser 3400 je mišljen kot zmogljiv tiskalnik za enega uporabnika ali manjše skupine. Oblikovan je zelo pisarniško (a lepo), izstopa predvsem višina. Ta je predvsem posledica zmogljivega predala na spodnji strani, ki sprejme do 550 listov papirja velikosti A4, nad njim pa je še večnamenski podajalnik z zmogljivostjo sto listov. Ta in odlagalnik na hrbtni strani (zmogljivost sto listov) omogočata tudi tiskanje po ravni poti papirja, kar je primerno za debelejše nosilce. Drugače uporabljamo globok odlagalnik na zgornji strani, ki sprejme do 250 listov. Kot razširitev je na voljo še dodatni predal za 550 listov. Deklarirana hitrost tiskanja je 16 strani na minuto, prvo stran naj bi tiskalnik izpisal v manj kakor 12 sekundah. Opremljen je s 16 MB pomnilnikom, kar je dovolj tudi za izpis velike (25 MB) bitne slike, sicer ga je mogoče razširiti do največ 80 MB.
Ricoh in Nashuatec že vrsto let uspešno sodelujeta pri razvoju laserskih tiskalnikov in plod tega sodelovanja je tudi Ricoh AP3800, ki smo ga kot Nashuatecov DSc38 v Monitorju že opisali v februarski številki. Tiskalnik je predvsem zelo hiter (uradno število izpisov na minuto je 38 črno-belih ali 28 barvnih), kar omogoča tiskalni mehanizem, ki tiska v enem prehodu. V ta namen sta vgrajena dva valja, en za črno in en za barvno barvilo. Poleg tega k hitrejšemu izpisovanju prispeva še sistem tiskanja, ki "naloži" črnilo v poseben mehanizem, iz katerega ga tiskalnik potem veliko hitreje prenaša na valj. Prednost tega je tudi to, da je črnilo mogoče zelo enostavno menjati. Na vrhu tiskalnika so namreč pod pokrovom na desnem robu plastične posodice s črnilom, kar bodo znali ceniti v okoljih, kjer se veliko tiska. Temu je tiskalnik nedvomno tudi namenjen, mišljen je namreč predvsem kot omrežni tiskalnik s petimi do dvajsetimi uporabniki. Slabost te rešitve pa je, da mora tiskalnik barvilo po določenem času znova naložiti v mehanizem, kar vsakič vzame tudi do dve minuti časa. Pri tiskanju ne preveč zapolnjenih dokumentov to sicer ni preveč moteče, pri dokumentih z večjimi zapolnjenimi ploskvami pa že bolj, saj potem barvilo nalaga na približno 70-80 listov velikost A4.
Model FS-9100 so pri Kyoceri predstavili skupaj z modelom FS-9500, ki smo ga predstavili aprila. Tako kot predhodnik, to je model FS-9000, ima deklarirano hitrost 36 strani na minuto, izboljšave pa se skrivajo predvsem v hitrejšem prenosu in obdelavi prve strani - torej je čas do začetka tiskanja krajši. To precej vpliva na končni čas, predvsem pri krajših dokumentih (kar večina dokumentov tudi je), čeprav še vedno ne dosega hitrosti nekaterih konkurentov. Napredek je tudi "viden", saj je FS-9100dn oblikovan zelo zanimivo, posebej izstopa kombinacija črne in bele plastike ter opazno nameščena krmilna plošča na levi strani tiskalnika. Ta omogoča dober nadzor in preprosto nastavljanje možnosti tiskalnika, le zaslon LCD bi lahko bil večji.
Minolta je med izdelovalci digitalnih fotoaparatov s svojo serijo Dimage že znano ime, z modelom Dimage X (in medtem že tudi z modelom Dimage F100) so jo dopolnili še s kompaktnim žepnim modelom. Ti aparati izkoriščajo eno od poglavitnih prednosti digitalne tehnologije - možnost velike miniaturizacije, ki je s klasično tehnologijo praktično ni mogoče doseči brez velike izgube kakovosti. Dimage X pa je med takimi aparati pravi posebnež, saj ponuja trikratno optično povečavo (objektiv je enak goriščni razdalji 37-111 milimetrov v klasični fotografiji), kar ne bi bilo nič posebnega, če ne bi bil objektiv v celoti vgrajen v majhno in trdno ohišje, ne da bi ob uporabi "kukal" iz njega, kot je sicer v navadi pri fotoaparatih. To so pri Minolti dosegli zelo enostavno - objektiv je namreč narejen kot periskop z dvema zrcaloma, ki odbijata sliko na tipalo aparata, v ohišje pa je vgrajen navpično. Po površini sicer zaostaja za najmanjšimi, vendar to v resnici ne pomeni veliko, saj je še vedno dovolj majhen - predvsem tanek (le 2 centimetra), tako da gre brez težav v žep. Je pa prav zaradi objektiva precej bolj kompakten, saj nima zunanjih delov, ki bi bili lomljivi. Poleg tega nekoliko večja površina tudi omogoča boljši oprijem in s tem mirnejšo roko pri držanju, kar pri tako majhni optiki ni nepomembno. Ob tem je zelo hitro pripravljen, saj lahko sliko "pritisnete" v vsega dveh sekundah od vklopa, čemur se aparati z objektivom, ki ob vklopu "izstopi" iz ohišja, niti ne približajo. Poleg tega je tudi izredno lahek. K temu prispeva tudi to, da ne uporablja baterij, kot je pri Minoltinih aparatih sicer v navadi, temveč majhen akumulator, ki ga polnimo s priloženim polnilcem. Žal ga moramo za to vsakič vzeti iz aparata, saj ni priložen napajalnik, ki bi ga lahko neposredno priključili na aparat.
Ricohovi digitalni fotoaparati takoj padejo v oči zaradi oblike. Ta še najbolj spominja na včasih priljubljene aparate s kasetnimi filmi. Tako tudi Caplio RR10 sledi oblikovni liniji, ki so jo pri Ricohu začrtali z modeli RDC, predvsem pa je RR1 po velikosti in obliki podoben modelu RDC-7. Zelo nizko in precej globoko kovinsko ohišje je izdelano trdno, brez zunanjih občutljivih delov, prednost take oblike pa je tudi v tem, da zasede manj prostora v žepu. Na vrhu ohišja je zložen vrtljiv zaslon LCD z diagonalo kar 51 milimetrov, pod njim so tipke za upravljanje menujev, desno od njega pa je majhen enobarvni zaslon LCD, ki kaže podatke o nastavitvah. To pride prav, kadar slikamo ob pomoči optičnega kukala. Tam je tudi sprožilec in nekaj tipk za neposredni dostop do nekaterih nastavitev.
Tako kakor Camedia C-100 (opisana je v januarskem Monitorju in je še vedno naprodaj) ima tudi naslednik tega modela zelo preprosto zasnovo in je namenjen manj zahtevnim uporabnikom, ki potrebujejo aparat za izdelovanje preprostih slik, brez dodatkov, kot so ročno nastavljanje ali optična povečava. Največja izboljšava je gotovo večja ločljivost tipala CCD, ki zdaj znaša efektivnih 1,92 milijona pik (prej 1,2), kar je že dovolj za razvijanje slik manjših velikosti (do 10 × 15 cm). Sicer sprememb skoraj ni, nekoliko je izboljšan najmanjši čas odprtja zaslonke (1/2000 s, prej 1/1000 s). Objektiv ima fiksno izostritev, enak pa je klasičnemu širokokotnemu objektivu z goriščno razdaljo 35 milimetrov in je precej počasen (svetlobna jakost 4). Uporabljamo ga lahko od razdalje 40 centimetrov naprej, oziroma 25 centimetrov v makro načinu. Sicer je delo z Oympusom na moč enostavno, le plastično ohišje deluje nekoliko krho, zato previdnost ne bo odveč (kakih hujših padcev verjetno ne bi prenesel). Kakovost slik je dobra (sicer ne odlična) in bo zadovoljila manj kritične uporabnike, le barve so precej netočne, a vseeno lepe. Kvečjemu moti manjša ostrina, a to je za take objektive brez spremenljive goriščne razdalje tudi značilno, na zahtevnejših vzorcih se naredi barvni šum. V vsakem primeru C-120 opravlja svojo nezahtevno nalogo dovolj dobro.
Nikonov Coolpix 5000 je zastavljen kot majhen digitalni fotoaparat, ki pa ponuja hiter in učinkovit dostop do lepega števila nastavitev, ki omogočajo dober ročni nadzor nad fotografijo, ob tem pa tudi visoko ločljivost slikanja (tipalo CCD izkorišča 5 milijonov svetlobnih elementov), zelo širok kot pri najmanjši goriščni razdalji objektiva (enaka 28 milimetrom v klasičnem formatu) ter nekoliko majhno povečavo (ustrezno klasičnemu 85-milimetrskemu objektivu), ki pa jo je mogoče povečati z dodatnimi nastavki. Skromnejša je hitrost objektiva, saj je svetlobna jakost med 2,8 in le 4,8, to pa je pri digitalnih fotoaparatih že kar malo.
Pri Kyoceri ne spijo, tako da so z modelom Finecam S4 še dodatno izboljšali svojo serijo žepnih digitalnih fotoaparatov, katere prvi predstavnik je bil model Micro Elite 3300. Model Finecam S4 je bil predstavljen februarja, skupaj z modelom S3x. Razlikujeta se po ločljivosti tipala CCD, oba pa sta naslednika Finecam S3, ki smo ga predstavili tudi v januarski številki. S4 ima glede na predhodnika nekoliko bolj dodelano ohišje, boljši ročni nadzor, predvsem pa drugačen objektiv. Starejši model je namreč imel le dvakratno optično povečavo, pri novem je goriščna razdalja lahko od 35 do 105 milimetrov (trikratna optična povečava), večji je tudi kot v širokokotnem položaju. Sicer večina tehničnih lastnosti ostaja enakih. Pri ohišju je največjo spremembo doživela postavitev bliskavice, ki se zdaj ob vklopu odpre na zgornji strani ohišja. Škoda, da pri Kyoceri niso dopustili, da bi bliskavico odpirali po potrebi. Ohišje je sicer tudi nekoliko večje in za 15 gramov težje (večji objektiv pač). Največji "napredek" je dejstvo, da lahko S4 zdaj tudi neposredno povežemo z računalnikom, prej smo namreč morali uporabljati priloženi bralnik kartic SD/MMC.
JD-4100z3 je nekoliko posodobljena različica že predstavljenega modela JD-3300z3 (januar 2002) nemškega izdelovalca Jenoptik, ki pa je v nas vzbudila zelo mešane občutke. Največja razlika je predvsem večja ločljivost tipala CCD, ki zdaj zajema slike z efektivno ločljivostjo 3,87 milijona pik ali, povedano drugače, z največjo ločljivostjo 2272 × 1704 pik, kar dovoljuje že tudi nekoliko večje povečave (največ do 10 × 21 centimetrov). Vgrajen je enak objektiv kakor pri predhodniku in ponuja trikratni optični zum (enak od 38- do 114-milimetrski goriščni razdalji v klasični fotografiji) in je dokaj počasen (svetlobna jakost je med 3,4 in 3,6). V makro načinu lahko izostri predmete od razdalje štiri centimetre naprej. Ohišje je iz črne gladke plastike, ki je nekoliko spolzka, čeprav je oblika dovolj dobra za čvrst prijem.
Jenoptik poznamo po poceni digitalnih fotoaparatih skromnejših zmogljivosti, ki jih je predvsem enostavno uporabljati. JD-1300f je okrnjena različica v januarskem Monitorju predstavljenega modela 1300d, kar pomeni, da gre za zares preprosto napravo. Ohišje je podobno oblikovano in lepo leži v roki. Vklopimo ga s plastičnim pomičnim stikalom, ki odpre zaščitni pokrov objektiva. Objektiv nima dodatnega ostrenja in ima dokaj širok kot, ki ustreza goriščni razdalji 33 milimetrov v formatu leica, ter precej skromno svetlobno jakost 3,6. Nasploh je aparat zaradi majhnega razpona časa (1/125 do 1 sekunde) najbolje uporabljati v kar najugodnejših svetlobnih razmerah.
Tipala SuperCCD, na katere stavijo pri Fujifilmu, so stalnica v njihovih boljših modelih serije FinePix. Model 601 Zoom je naslednik modela 6800 Zoom, ki smo ga predstavili v januarski številki. Izboljšav je razmeroma malo, nekoliko so izpopolnili ohišje, ki je zdaj malo manjše, ima mehkejše linije, hrbtna stran pa je preglednejša kakor pri predhodniku in tipke bolje razporejene. Še vedno pa je ohišje oblikovano tako, da je treba veliko preprijemanja, kadar želimo kaj nastavljati, zumirati sliko in podobno. Sicer omogoča naprava zanesljivo samodejno nastavljanje, pa tudi povsem ročni nadzor številnih nastavitev. Najboljša tehnična lastnost je izboljšano tipalo Super CCD tretjega rodu, ki je doživelo izboljšave predvsem pri večji občutljivosti za svetlobo ob manjši občutljivosti za šum. Tipala Super CCD uporabljajo le pri Fujifilmu, njihova posebnost pa je osemkotna oblika svetlobnih elementov, ki omogoča, da se vrste med seboj prekrivajo. To omogoča kombinacijo med strojnim in programskim povečevanjem slik, ki naj bi bilo boljše od zgolj programskega, čeprav naše izkušnje kažejo, da so ta tipala boljša le pri intenzivnosti zajetih barv (ker prekrivajo večji del površine kakor kvadratna), algoritmi za povečevanje v resnejših programih pa kljub temu dosegajo boljše rezultate.
VPN (Virtual Private Network) ali povezovanje krajevnih omrežij brez najetih vodov po internetu že dolgo ni nikakršna novost. Zaradi zahteve po močni zaščiti podatkov, ki potujejo po odprtem internetu, so bili sistemi VPN v začetku omejeni na velika podjetja, ki so si drage dostopne točke VPN (Shiva, Checkpoint, Cisco...) lahko privoščila. Pozneje se je (cenovna) raven vendarle znižala, saj so na trg prodrli nekoliko cenejši izdelovalci, ki so merili na manj premožne ali manjše stranke. Podjetja, kot so Sonicwall, Watchguard ali Eicon, so na tem področju danes razmeroma močna, v ta razred pa vstopajo tudi že Cisco in Checkpoint. Kljub temu da gre za programsko podjetje, tudi slednji kar s strojnimi usmerjevalniki.
Philipsovi monitorji z oznako Brilliance se tako med monitorji s katodno cevjo kot tudi med tistimi z zasloni LCD uvrščajo v kakovostni vrh, velikokrat pa so tudi najcenejši. Podobno velja tudi za najnovejšega člana te družine, monitor LCD Philips Brilliance 180P2.
Ročni računalniki in še posebej Palmi so bili od vsega začetka zamišljeni kot poslovno orodje, s katerim si zaposleni poslovneži urejajo koledar, zbirko stikov, zapiske in podobno. Toda tudi poslovneži se igrajo, zato so igre (tudi) na ročnih računalnikih zelo priljubljene. Izbrali smo tiste, ki se po tehnični plati najbolj odlikujejo.
Arhiv
Po kategorijah
Po avtorjih